I tidligere afsnit:
Zola var vores barn. Jeg vil ikke have et andet barn.
- Vi gjorde det forbi. - Du bad mig vente på dig.
- Hvad sker der? - Jeg fjernede skruen fra hjertet.
Du opererede, og hun døde næsten. Dr. Altman opererer hende nu.
- Hvem skal operere mig? - Cristina.
- Det er hendes mentors mand. - Sig ikke, det er Henry.
Meredith og Alex kørte galt med ambulancen.
Vi skal ud, inden bilen eksploderer.
Hun tilgiver aldrig, at jeg ventede.
Hendes mand døde her. Hun tilgiver aldrig nogen af os.
Ofre i kollisioner er blandt de sværeste at behandle.
De skades ikke kun af sammenstødet, men af alt det efter.
De påvirkes af centrifugalkraften.
De kastes ud af bilen, smides gennem vinduer...
Og alle organer støder mod skelettet.
De skades gentagne gange.
Derfor kan vi ikke bedømme, hvor omfattende skaderne er.
Før alting stopper.
Kan du bevæge dig? Vi skal have dig væk fra vejen.
Skat...? Jessica, sig noget!
Mor? Vågn op, mor. Vågn op, mor!
Hjælp os. Min mor og far kom til skade, og jeg træder i blod.
- Hvad hedder du? - Lily.
- Vær rolig og hold barnet. - Jeg kan ikke!
Vil du hjælpe din familie? Tag barnet! Klem på den. En, to, klem.
- Jeg gør det bare forkert. - Nej. En, to, klem.
- Tæl nu højt. - En, to, klem...
Du må ikke holde op med at klemme. En, to, klem.
Jeg er læge. Kan du høre mig?
Om tre-fire timer, tror jeg. Vent, her kommer lægen.
- Lauras mor spørger til operationen. - Dr. Altman opererer nu.
Hørte du det? Han sagde, at dr. Altman... nej, Altman.
Nej, det er hjertet. Vil du tale med hende?
Det er dr. Avery. Hun er hjertekirurg.
Nej, det er hjertet. Vi ved intet med sikkerhed lige nu.
Det er ondt. Manden er død, og hun ved intet.
- Hun opererer et hjerte. - Vi må gøre det rette.
Det kan vi ikke. Det er et umuligt valg.
Vi må tænke på patientens bedste. Hende, der er i live.
- Teddy vil forstå det. - Tror du?
- Jeg lægger forbindinger nu. - Hvordan går det med min mor?
- Hvorfor siger hun ikke noget? - Lily!
- Hvordan går det? - Dårligt. Jeg må intubere.
- Lægger du ikke en trygforbinding? - Der er hjernemasse på jorden.
- Det er min mormor! - Vi kan intet gøre.
Pigen har glas i øjet. Hun er bevidstløs, lav puls.
Lily, se på blinkene, og husk at tælle.
En, to, klem. Lily!
- Børnene? - Jeg har lige hjulpet pigerne.
Men hvad med Michael?
Er der et barn til?
- Pokkers. Ingen puls. - Far!
- Lily, husk at tælle. - En, to, klem! En, to, klem...
- Michael? Michael? - Hjælp!
Jeg tager pulsen. Den er lidt svag. Jeg prøver at få benene fri.
En, to, klem...
- Der kommer en bil, Meredith! - Pokkers. Kan du mærke benene?
- Løb! - Men han sidder fast.
Du når det ikke. Tæl. Meredith, gå væk fra vejen!
- Kom nu. - Meredith!
- Nej, gå ikke! - De kan ikke se dig. Hvad laver du?
Stop!
Hold da op...
Det skal nok gå. Bare træk vejret.
Træk vejret. Hjælp os nu.
En, to, klem...
Lavt tryk. Takykardi. Vi skal på børneintensiv.
Pige, 13 år, intuberet på stedet. Fremmedobjekt i øjet.
- Du bløder. Det skal sys. - Nej.
Tag traumarum 2. Vi skal bruge operationspersonale.
- Fortæl. - Dreng, lå under bilen. Mavesmerter.
- Tryk: 100/80. Puls: 120. - Skal jeg se på dit sår?
- Nej. Hvad kan jeg gøre? - Hjælp Bailey i 4'eren.
- Hun skal ligge. Hun skal undersøges. - Dr. Hunt. Hvad kan jeg gøre?
- Er Altman allerede færdig? - Søgerne bippede, så jeg kom.
Webber og Hunt, jeg har brug for hjælp.
Gå ind til Altman og sig, vi ikke har brug for dig.
- Jeg skal have flere akuttimer. - Kepner.
Altmans mand døde på bordet, men hun ved intet. Ring, når hun er færdig.
- Hvad sagde du...? - Kepner. Kan du klare det her?
- Ja. - Nej, det her går ikke.
Gå op i observationsrummet og se operationen der.
Hun var uden drop i to timer. Vi havde ingen pumpe.
Lungebetændelsen er nok værre. Vi må tage røntgen igen.
- En flot indsats. Jeg overtager nu. - Niks.
Jo. Du var i en ulykke. Du skal undersøges og hvile.
- Jeg vil ikke hvile. - Jo, det skal du.
Farvel.
- Fortæl. - Knust bækken. Indre blødninger.
- Fri væske i bugen. Hvor bløder det? - Hvor skal vi kigge?
- I bugen. - I bækkenet.
- Abby ville ligge i telt... - Jeg er dr. Hunt. Du skal opereres.
- Bækkenet skal stabiliseres. - Det når vi ikke.
Lily ville fejre fødselsdagen med sine venner, men jeg sagde nej.
Jeg tvang hende til at komme med.
Du skadede ikke familien. Det var ikke med vilje eller din skyld.
Undskyld, men trods smertestillende, så vil det her gøre ondt.
Nu kører vi ham til operation.
- Altman sender 911. - Er der sket noget?
Vi klarer det her. Kom senere.
- Ja? - Hun har en mitralklapprolaps.
Suturen sad fast, da vi afsluttede bypass.
- Hvad kan jeg gøre? - Sig, hvor Cristina er. Pokkers...
- Jeg finder en turnuslæge. - Nej, ingen turnuslæge. Yang.
- Ingen andre kender min metode. - Hun er udmattet.
Så må hun plaske vand i ansigtet. Hun klarer det.
Servietpind. Pokkers...
Vi skal have det her skyllet.
- Ansigtslaceration? - Nej, værre.
- Vi skal have en nethindekirurg. - Lexie ringer rundt.
- Parker og Waldman kan ikke. - Ring til Jassy.
Jeg kender en, der slår Jassy med flere længder.
- Hej, skat. - Din kæreste?
- Hun er dygtig. - Hun er 45 minutter væk.
Nej, hun er hjemme hos mig. Vil du operere med mig og Derek?
- Det gør ondt i maven. - Bedøvelsen virker snart, Michael.
Hans mave er stenhård.
- Fri væske der til højre. - Mulig leverskade. Vi tager en CT.
- Fortsæt. Det er min mor. - Lig stille, Michael.
I må fortsætte.
- Hun så lige sin mormor dø. - Gå.
- Hvad har I givet hende? - Hjertestop i 30 minutter.
- Hun har fået lidokain og amiodaron. - Datteren ser på. Prøv igen.
Væk!
Giv en dosis adrenalin til. Oplad igen.
- Dr. Grey. - Pokkers...
Oplad igen. Væk!
For pokker da. Kom nu...
Døden indtraf kl. 02.27.
- Vi sætter en gastrostomi. - Hvad laver du?
- Trykket i maven skal lettes. - Det er ikke din patient.
Jeg har passet på babyen siden i går. Vi var begge to ved at dø.
Jeg har ikke været igennem det helvede for at give op.
- Rolig. Det haster ikke. - Det ved jeg. Sug.
- Vent, Cristina... - Jeg sagde nej.
- Jeg ved, at du er træt... - Jeg kan ikke operere nu.
- Hun bad om dig. - Bad hun om mig...?
Åh, nej, Du har ikke fortalt hende det. Nej, jeg vil ikke...
Dør patienten på det bord nu, så er det hele meningsløst.
Det skal være noget værd. At redde et liv er noget værd.
Jeg kan ikke. Det kan jeg bare ikke.
Du har intet valg. Hun venter på dig. Gå nu.
- Er din kæreste erfaren traumakirurg? - Det siger hun.
Så det er soveværelsessnak? Klarer hun det ikke, ryger hun ud.
Du tror ikke, jeg kan have en intelligent kæreste. Sådan er det.
Din ekskone er genial, og hun var min kæreste. Ikke for noget.
- Dr. Canner. Tak, fordi du kom. - "Fast ball" her fortalte om sagen.
- Undskyld, jeg ramte dig... - Bare rolig. Mit bryst overlevede.
- Det kan jeg bevidne. - Tak, Mark.
- Glasskåret har gennemboret øjet. - Så mister hun det.
Ja, men hvis vi frilægger temporalt og dekompresserer, så kan det reddes.
- Det øger risikoen for blødning. - Ja.
Men jeg kan tjekke karrene først og tage øjet ud.
Så kan det nok reddes. Men det er din beslutning.
- Så redder vi øjet. - Godt.
Lily... det gør mig så ondt, at din mor døde.
Din far og din søster bliver opereret.
Og vi skal snart operere din bror for en leverskade.
- Tager nogen i familien medicin? - Det ved jeg ikke.
Er nogen allergisk eller blevet opereret før?
Det tror jeg ikke.
Husker du, om dine forældre har talt om at blive holdt i live?
Det er et svært spørgsmål, men alt, du kan huske, hjælper os.
Nej, den slags taler vi ikke om. Kun om normale ting. Jeg ved det ikke.
Kan vi ringe til nogen? Hvem passer jer, når jeres forældre er væk?
Min mormor. Men hun er jo død nu.
- Blødningen er stoppet. Dr. Canner. - Mikroskopet, tak.
Kompres.
Spekulum. Saltopløsning.
Dr. Shepherd. Suturtråd.
- Pokkers. - Skubbede du glasset dybere ind?
Du må have skadet arteria ophthalmica.
- Jeg overtager. - Nej, jeg arbejder på øjet.
- Canner! - Vent...
- Der... et knoglefragment. - Tak. Det får jeg brug for.
Der kommer vel ikke flere overraskelser?
Godt, nu begynder det sjove. Klemme.
Sådan...
Det ligner en leverlaceration af 4. grad.
- Lægger du en flap, Grey? - Bestemt.
Synd, at en af forsøgspatienterne døde.
- Han døde jo af von Hippel-Lindau. - Jeg ville ikke...
Nu tænker vi på de patienter, der lever. Ikke de døde, vel?
- Hvad gjorde du? - Høj temperatur.
- Hvad er problemet? - Øget puls. Han brænder.
Jeg gav ikke suxameton, men sevofluran.
- Is! - Nej, det er min patient!
Hent is nu. Han får jo organsvigt.
Hent kølende tæpper. Og skru ned for varmen.
Åh, han har malign hypertermi. Hvor er isen?
- Fortæl. - Hun har mitralklapprolaps.
Jeg startede bypass igen og kølede hende ned. Jeg har brug for hjælp...
Tak for din indsats med Henry.
Undskyld, vi løj. Jeg mente, du var den eneste, der kunne det.
- Forstår du det? - Ja.
Så du er ikke vred på mig?
- Nej. Nej da. - Godt. Så vask dig.
- Giv mig kittel på. - Og Altman?
- Hvordan går det med patienten? - Godt. Jeg bad Cristina gå derind.
Bad du Yang om at hjælpe Teddy med min patient?
Det er faktisk din skyld, at vi har det problem.
Så du har ikke ret til at give andre skylden lige nu.
- Fortæl. - Mitralklappen kan næsten ikke ses.
- Kan vi frilægge øvre lungevene? - Ja, det gør vi. Saks.
- Hvad laver hun der? - Hvabehar?
Kepner. Hun sidder og lurer deroppe.
- Vi fik jo flere traumasager ind. - Ja, jeg ved ikke...
Nåede du at se til Henry, inden du kom?
Ingen ville vel have hende. Kepner.
Det er nok, fordi hun har en skinger stemme.
"Lad til 200 joule! Væk!" Man er jo stresset nok i forvejen.
- Hvor er du strid. - "Giv lidokain!"
- Er det forkert? Du er jo enig. - Du er rædsom. Stop nu.
- Hvordan går det med dem? - De opererer stadig klappen.
- Og så gør de grin med mig. - Hvad?
Cristina vil ikke tale om Henry, så hun gør grin med mig.
- Jeg slukker for højtaleren. - Nej.
Jeg vil høre, hvad der sker. Det er fint nok. Jeg kan tåle det.
- Vi kan stadig intet se. - Der er uventet meget fibrøst væv.
Risikoen for en brist er for stor, så vi kan ikke gøre det.
Godt. Nu må jeg gøre det rigtigt.
- Vi må operere ex vivo. - Tage hjertet ud...?
Kom, Yang. Vi reparerer en hjerteklap ex vivo.
Det bør stå på din ønskeliste. Vil du være med?
- Ja da. - Godt.
Vi begynder med udtagning af hjertet.
Og så skal vi have musik. Du må vælge.
- Hent et køletæppe til. - Vi pakker leveren igen.
Giv dantrol som muskelafslappende og lidokain for hjertet.
- Og så kan vi bare vente. - Ja, og der kan gå lidt tid.
Dr. Warren. Er malign hypertermi ikke arvelig?
- Advar dem. - Jeg løber!
- Hvordan har hun det? - Hun er sej. Hun klarer det.
Nej, jeg mener Abby. Pas på, for broderen kunne ikke tåle medicinen.
- Meredith. Du skal sys. - Ja, senere. Informer dem.
Bækkenet er stadig ustabilt. Flere servietter.
Vores patient reagerede på suxameton og inhalator.
- Pokkers, hæmatomet vokser. - Giv mig flere servietter.
- Tjek temperaturen. - Ja, det gør vi. Karklemme.
- En til. - Vi laver en pakning.
Hjerterytmen falder, og temperaturen stabiliseres.
Normalt ser man, det er malign hypertermi, når det er for sent.
Du reddede nok hans liv.
- Du skulle slippe for flere døde. - Var det for min skyld?
Ja, jeg havde ikke sagt det til andre læger.
- Her er iskoldt. - Hop lidt, så får du varmen.
Jeg vil operere leveren, så får jeg varmen.
Vi må operere igen. Jeg glemte at lave en anastomose.
- Hørte du det? Jeg glemte det. - Vent. Du lavede anastomosen.
Jeg så, at du brugte dobbelte lag. Kan du huske det?
Sæt dig ned.
Du er udmattet og nok stadig i chok.
- Vil du nu hvile dig ordentligt? - Ja, men...
Nej, sig mig ikke imod, Karev. Træk vejret dybt.
Det er flot. Fint udført.
Nu forbereder vi indsætningen. Du tror nok, jeg er tosset -
- men på studiet gjorde vi noget for ikke at sove.
Og vi har opereret så længe og skal være friske.
- Jeg er ret frisk. - Kom nu!
Kom nu... sig det.
Det der duer ikke. En gang til!
Hvordan går det? Hvad pokker laver de?
Jeg tror, at de morer sig.
Du skal overleve. Vi har brug for dig.
Hvis du kan høre mig, så må du undskylde, jeg var så strid.
Vågn nu op, ikke? Så vil jeg være sødere.
Jeg hjælper Michael med lektierne og babysitter gratis.
Søde far, åbn nu øjnene...
Lily, din bror er blevet opereret nu.
Han har det godt, og det har din søster også.
Vil du sørge for, at ingen andre fortæller dem om min mor?
- Jeg vil selv fortælle det. - Selvfølgelig.
Hjertestop!
Giv 1 ml adrenalin, 1 ml atropin!
- Lad til 200 joule! - Jeg lader. Klar.
Væk!
De er næsten færdige. De måtte tage hjertet ud for at operere klappen -
- men operationen gik godt. De sætter hjertet i nu. Alt er fint.
"Fint"? Min kone blev skåret op, og du synes, det er fint?
- Er du gal? - Undskyld...
- Far? - Jeg er her. Bare sov videre.
Av! Børnekirurger skal være forsigtige.
- Du ser rædsom ud. Tag hellere hjem. - Mig? Du stinker. Tag selv hjem.
- Hvordan har babyen det? - Rigtigt godt faktisk.
- Og de andre børn? - Den ældste datter så moderen dø.
Nu får faderen hjertestop hele tiden, så hun våger der.
- Far? Far! Søde far... - Du må gå udenfor, Lily.
- Lad til 300 joule. - Jeg lader. Klar.
- Hvad er der? - Han får gentagne hjertestop.
Gå ud, Lily. Hun skal ikke se det en gang til.
- Nej, jeg går ikke. - Lily!
- Stop. Jeg har ret til at være her! - Lad den igen. Væk.
Kom nu...
- Det var den sidste sutur. - Så er jeg færdig.
Flot arbejde, dr. Canner.
- Ødelægger du det, hvis du afslutter? - Det ved man aldrig...
- Kom, dr. Grey. Jeg vil have en snak. - Med mig? Hvorfor?
- Ja, mener jeg. - Rolig, jeg kaster ikke bolde på dig.
Det er de postoperative instrukser.
Øjet skal altid være dækket. Hun må se tv, men ikke læse i tre dage.
Hold op... godt, det er overstået. Virkede jeg nervøs? Bare vær ærlig.
- Nej, slet ikke. - Shepherd er en af de allerbedste.
Og han er Marks bedste ven. Og jeg tænkte kun på løbeholdet i skolen.
Træneren sagde: "Se ikke bagud. For så virker du svag og nem at slå."
Det var det eneste, jeg tænkte på. Ikke at se bagud.
- Det gjorde du ikke. - Tak.
Tak, dr. Grey.
Pokkers også... Nu kan jeg lide hende.
Det var fjerde gang, I genoplivede ham i dag.
Hans krop har været igennem meget.
- Hvad er slangerne til? - Væske ansamles i kroppen.
- Og den kommer ud gennem slangerne. - Og hvad er det for en lyd?
Det er respiratoren, som klarer vejrtrækningen.
Vågner han? Vær ærlig. Jeg kan godt klare det.
- Det kan vi ikke vide. - Hvad ved I?
Jeg ved, at vi ikke kunne slukke respiratoren.
Og jeg ved, at hver genoplivning er en stor belastning for kroppen.
Og det tager længere tid, hver gang vi prøver.
- Og hans nyretal er forhøjet. - Hvad betyder det?
Det betyder, at flere organer begynder at svigte.
Du spurgte, om mine forældre havde talt om at blive holdt i live.
- Er det i den her situation? - Ja.
Jeg synes, at du skal stoppe.
Så enkelt er det ikke. Og det er ikke dig, der afgør det.
- Du er hans barn... - Nej, ikke længere.
Jeg fyldte 18 for fire timer siden. Jeg har fødselsdag i dag.
Og i seks timer har jeg set min far lide.
Jeg er den ældste i familien nu, så det er min opgave.
Hvis du slukker apparaterne, og han overlever, så gør han det.
Men hvis han ikke gør, så kan han i det mindste dø i fred.
Stop det. Vil du ikke nok?
- Så afslutter vi. Vil du gøre det? - Kepner kan gøre det.
- Vil du afslutte, Kepner? - Ja, men...
Afslut det, Kepner.
- Cristina... - Kan vi tale sammen alene?
Hvad er der? Er der noget i vejen?
Da din mand skulle opereres, troede vi, at bronkoskop og laser var nok.
- Men han blødte, så vi måtte skære. - Nej, Owen sagde...
Da vi opererede, så vi, at tumoren havde ødelagt lungearterien.
Dr. Webber og jeg gjorde alt, vi kunne...
- Nej, nej... - Vi gjorde alt, vi kunne...
- Nej. - Han overlevede ikke.
Siger du...?
- Siger du... at han er død? - Ja.
- Sig det. - Teddy...
Man taler tydeligt til de pårørende. Det er det første, man lærer.
Jeg har ikke tænkt på det før, men nu forstår jeg det.
Cristina.
Jeg vil... Jeg vil have, at du skal sige det.
Henry er død.
Tak.
Hvor er Teddy?
Det ved jeg ikke.
- Har du fortalt hende det? - Ja, selvfølgelig.
- Jeg skulle have sagt det. - Det er ligegyldigt. Jeg sagde det.
For du fik mig til at tale med hende og lyve. I timevis!
- Undskyld, men jeg var nødt til... - Ja, ja. Jeg vil ikke... høre det.
Og det vil hun heller ikke.
Må jeg få journalen?
Giv mig journalen nu!
Tak. Gå.
Du får lov til at være alene.
Hvad sker der nu?
Hjertet vil slå langsommere.
Så vil den bippe, men jeg kan slukke den.
Og så vil han trække vejret langsommere.
Så vil organerne sætte ud, for de skal have ilt for at fungere.
Når han hverken trækker vejret eller har en puls, så er han død.
- Sker det nu? - Ja, min ven.
Jeg går ud og venter.
Nej. Vil du ikke nok vente her?
- Jeg bør tage konsekvenserne. - Ja.
- Så går jeg ind og taler med ham. - Hør nu her. Det er mit ansvar.
Du begik en fejl og bør have det dårligt, men jeg er overlægen.
Så jeg er ansvarlig for mineoperationer, og du har ryggen fri.
- Det ønsker jeg ikke. - Nej, men sådan er det.
Du er stadig ung og uerfaren, og forhåbentlig lærer du noget.
Du vil dobbelttjekke alt, for ellers får du det, som jeg har det.
Jeg møder familier, der hader mig så meget, som jeg hader mig selv.
- Dr. Torres. Jeg må tale med dig. - Ja.
- Jeg vil også tale med dig. - Ja. Du skylder mig en forklaring.
En rigtig forklaring! Det, der skete med Laura, er helt uacceptabelt.
Jeg var hård ved dig før, da du nævnte Henry.
Det er jeg vant til. Det er ligesom din stil.
Sker der noget slemt, så bliver du sur. Du vil være i fred.
Derfor sidder jeg her vedet andet bord. Jeg lader digvære.
Det var ikke bare en patient, der døde i dag, men en ven.
Det gør mig ondt.
Jeg ville ikke have noget imod... at være lidt mindre i fred.
Hun var god. Ødelæg det nu ikke. Hold fast ved hende.
Jeg er her, hvis du har brug for mig.
Man kan ikke forberede sig på pludselige sammenstød.
Man kan ikke forsvare sig. Man rammes bare helt uventet.
Og pludselig er ens velkendte liv forandret.
For altid.
- Hvad er der? - Vi har ingen mad.
- Jeg har bestilt pizza. - Til morgenmad?
Jeg har været vågen i 39 timer, så det er meget sen aftensmad.
- Osten er gammel. - Jeg sulter ihjel.
Spis ikke den gamle ost. Sæt dig her i stedet for.
- Jeg kan salte din næse og spise dig. - Pizzaen kommer snart.
Vi skal nok klare os.
- Bare os to. Hvis du vil. - Jeg elsker dig.
Pizza!
Spis den nu ikke uden mig.
- Meredith? - Derek.
- Er det ikke vores barn? - Jo.
Jo, det er det!
Hun er jeres.
Kom, min skat.